KÉREM, ÁLLÍTSA A MONITORT 16X9-ES KÉPARÁNYRA
AZ EURÓPAI KONTINENS LEGKELETIBB PEREMÉN:
AZ EGYKORI ZUBROVKAI KÖZTÁRSASÁG. HAJDAN BIRODALMI SZÉKHELY VOLT.
LUTZI RÉGI TEMETŐ
NEMZETÜNK NAGY FIA EMLÉKÉRE
SZERZŐ
A GRAND BUDAPEST HOTEL
Igen széles körben elterjedt az a tévhit,
hogy az írói fantázia szüntelenül dolgozik,
folyamatosan, korlátlan mennyiségben termeli az eseményeket, epizódokat,
vagyis hogy az író a semmiből álmodja meg történeteit.
Valójában ennek épp az ellenkezője igaz.
Akiről köztudott, hogy ír, ajándékba kapja a figurákat, történeteket,
s amennyiben képes nyitott szemmel járni
és figyelmesen meghallgatni másokat,
a történetek meg fogják találni őt...
Elég volt. Hagyd abba! Ne csináld!
A történetek meg fogják találni őt egész életében.
Épp annak, aki rengeteget mesél másokról,
- rengeteg mesét mondanak el. - Bocsánat. - Semmi baj.
Az alábbi eseményekről, pontosan úgy
számoltak be nekem is, ahogy én most fogok:
igen meglepő körülmények között.
Sok éve, egy alkalommal, mikor kissé elkapott az "írástudók láza",
az akkori értelmiségiek körében gyakori neuraszténia,
elhatároztam, hogy az augusztust
a Sudetenwaltz alatti fürdővárosban, Nebelsbadban töltöm.
A Grand Budapestben vettem ki szobát,
ebben a festői, előkelő, hajdan rendkívül népszerű szállodában.
Némelyikük nyilván hallott már róla.
Holtszezon volt, a hotel számára immár végleg,
s az épület elindult a pusztulás lejtőjén a végső megsemmisülés felé.
Mi, maroknyi vendég hamar megismertük egymást látásból,
lévén a hatalmas létesítmény egyedüli lakói,
de körünkben a kapcsolatok aligha léptek túl
az udvarias biccentésen egy-egy találkozáskor
a Pálmaudvarban, az arab fürdőben
és a Kolonnád Sikló kocsijában.
Igencsak magunknak való emberek voltunk,
és kivétel nélkül mind társtalanok.
Talán ez az általános némaság volt az oka,
hogy könnyed pajtáskodásba kezdtem a hotel portásával,
a nyugat-európai származású Monsieur Jeannal,
aki, úgy tűnt, egyszerre tud lusta és rendkívül készséges lenni.
Gondolom, rosszul fizették.
Egy este, miközben összekönyökölve diskuráltam Monsieur Jeannal,
miként az szokásommá vált, egy új jelenlévőre lettem figyelmes:
egy alacsony, idős, elegáns úrra,
akinek rendkívül eleven, értelmes arca volt,
s akiből áthatóan sugárzott a szomorúság.
Egyedül volt, mint mindnyájan, de azt kell mondanom,
ő volt az első, akit igazán és mélységesen magányosnak éreztem.
Az én betegségem egyik tünete is ez volt.
- Ki ez az érdekes öreg? - érdeklődtem Monsieur Jeantól.
Meglepetésemre meghökkent kérdésemen.
- Nem tudja? - kérdezett vissza. - Nem ismeri fel?
- Valóban ismerős volt. - Ő maga Musztafa úr. Ma délelőtt érkezett.
Ez a név minden bizonnyal ismerős a tapasztaltabbaknak önök között.
Zéró Musztafa úr egykor Zubrovka leggazdagabb embere volt,
MILLIOMOS LETT A BEVÁNDORLÓ - és még akkor is az övé volt
a Grand Budapest Hotel.
Évente legalább háromszor eljön egy-két hétre, de sose szezonban.
Intett, hogy hajoljak közelebb.
Elárulok egy titkot. Mindig egy fürdő nélküli szobában alszik
a legfelső emeleten leghátul, ami még a liftnél is kisebb.
Zéró Musztafa köztudottan birtokosa és lakója volt a kontinens
legfényűzőbb kastélyai és palotái némelyikének.
Ennek dacára itt, a saját szinte üres szállodájában
egy személyzeti szobában húzta meg magát?
- Ekkor azonban kezdetét vette egy epizódszerű kis dráma... - Baszki!
...ami Monsieur Jean azonnali és kizárólagos figyelmét igényelte,
de engem nem igazán kötött le.
Mindazonáltal a különös öregember történetének e megszakítása után
felajzott maradtam, "gespannt wie ein Flitzebogen", ahogy mondják,
vagyis emésztett a kíváncsiság,
s tette ezt még másnap délelőtt is, mígnem
rejtélyes, de tapasztalatom szerint megjósolható módon
a sors megint csak közbelépett az érdekemben.
Csodálom a munkásságát.
Parancsol?
Mondom, ismerem és csodálom az ön káprázatos műveit.
- Nagyon köszönöm, uram. - Monsieur Jean szerét ejtette,
hogy közöljön önnel ezt-azt e létesítmény idős tulajdonosáról?
Be kell vallanom, magam érdeklődtem nála önről.
Monsieur Jean persze használható ember,
de nem állíthatjuk, hogy első- vagy akár csak másodrendű portás volna.
No, de mit tegyünk? Ma már más idők járnak.
- Rendkívül szép ez a termálfürdő. - Eredeti állapotában az volt.
Persze nem maradhatott olyan. Túl dekadens lenne e kor ízlésének.
De én szeretem így is, ahogy van: mint bűbájos régi romot.
Megkérdezhetem, mire fel vette meg?
Mármint a Grand Budapestet.
Nem vettem meg.
Ha nem puszta udvariasságból kérdezte - és mondja meg, ha igen -,
hanem valóban érdekli a történet,
kérem, vacsorázzon velem ma este.
Örömömre szolgál, sőt, megtisztel vele, ha elmondhatom önnek
a történetemet a maga teljességében.
Két olívás kacsasültet. Salátát hozzá?
'52-es Pouilly-Jouvet-t és pezsgőt.
Így bizonyára elegendő időnk lesz,
- ha rögvest belekezdek. - Kérem.
Nos, a történet szükségképpen közös barátunk elődjével kezdődik.
A Grand Budapest egykori imádott portásával.
Kiindulópontunk természetesen...
1. RÉSZ MONSIEUR GUSTAVE
Az asztalt az ablakhoz.
- A tálcát az asztalra. - Igenis.
Oda. Azok le vannak kefélve?
- Hogyne. - A dobozokba. Az egy Oberstdorf-termék? - Úgy hiszem.
- A ládába. A jegyek? - Nálam vannak. - Kérem őket.
Rendben. Várj a sarokban!
- Nem megyek el. - Hogyan?
- Nem megyek el. - Miért? - Mert félek. - Mitől?
- Hogy nem látjuk többé egymást. - Ugyan már, miért tart attól?
Nem tudom, de úgy érzem.
Az ég szerelmére, ne menjen el, ha...
- Jöjjön velem! - Abba a szaros Lutzba?
- Kérem! - Adja a kezét!
Nincs mitől tartania. Utazás előtt mindig szorong.
Igaz, most mintha súlyosabb lenne a roham,
de mégis... Egek, mit művelt a körmével?
- Tessék? - Borzalmas színű ez a lakk. - Nem tetszik magának?
Erre nem azt mondanám. Hanem hogy taszít.
- Ez talán megnyugtatja. - Micsoda? Csak ne szavaljon.
- Figyeljen! Csitt! - Kérem, most ne!
"Egyszer szürke, ódon fenyves nemes fái között járván"
egy sírra leltem, mit sok eső csíkozott s csiszolt légiesre, hűsre.
"A felirat, a név már elkopott rég, mégis a bús repedések mélyén..."
Gyújtana nekem egy gyertyát?
- A Mária-templom sekrestyéjében. - Azonnal intézkedem.
Ne feledje, én mindig ön mellett vagyok.
- Szeretem magát. - Szeretem önt.
Nem csekélység egy ilyen nő kegyeit elnyerni sorozatban 19 szezonon át.
- Valóban, uram. - A hölgy odavan értem.
- Igen, uram. - De még sose láttam így viselkedni.
- Nem, uram. - Reszketett, mint a kutya, ha szarik.
- Valóban. - Elszaladsz a Brucknerplatzra, a Mária-templomba.
Kis gyertyát veszel, 4 klubek jár vissza. Meggyújtod a sekrestyében,
gyors ima, majd mész Mendlhez kurtizánkrémesért.
A maradék pénz a béna cipőpucolóé.
- Megyek, uram. - Megállj!
- Ki vagy? - Zéró, uram, az új kifutófiú.
- Zérót mondtál? - Igen. - Sose hallottam rólad. Ki vett fel?
- Mosher úr, uram. - Mosher úr!
Tessék, Monsieur Gustave.
Ön titkon felvette ezt a fiatalembert boynak?
Csak próbaidősként dolgozik, míg ön áldását nem adja rá.
- Nos, értem. Köszönöm, Mosher úr. - Kérem, Monsieur Gustave.
Most hivatalosan kikérdezlek.
- Ne menjek el előbb gyertyát gyújtani? - Hogy mi? Ne.
- Szakmai múlt? - Hotel Kinski, konyhafiú, 6 hónap.
- Hotel Berlitz, felmosó, 3 hónap. Sikáltam... - Szakmai múlt: zéró.
- Köszönök mindent. - Sapka! Kérem, Herr Schneider. - Elszakadt!
- Ez silány. - Egyetértek. - Képzettség?
Tanultam írni-olvasni. Elkezdtem az elemi iskolát, és majdnem...
- Képzettség: zéró. - Szétrobbant. - Jó reggelt! Hívjon szerelőt!
- Ma délután? - Feltétlenül, Frau Liebling. - Ez mi? - Ne most!
Család?
Zéró.
A hatodikra, Igor!
Miért akarsz kifutófiú lenni?
Hát... ki ne akarna az lenni a Grand Budapestben, uram?
Ez a hely egy fogalom.
Helyes.
- Ezer klubek. - Te jó ég!
- Ön is volt valamikor kifutófiú, uram? - Mit gondolsz?
- Biztos ön is kezdte valahogy... - Eredj gyertyát gyújtani!
1 HÓNAPPAL KÉSŐBB
Elkezdődött hát az életem.
Boy-tanonc voltam a Grand Budapestben
Monsieur Gustave H. szigorú irányítása alatt.
Én a tanítványa, ő tanácsadóm és gyámom lett.
Mi a szállodai boy? Egy láthatatlan lény, aki mégis mindig kéznél van.
A boy tudja, mit nem szeret a vendég, és felismeri az igényeket,
mielőtt azok felmerülnének.
De a boy mindenekelőtt a végletekig diszkrét.
A vendég tudja, hogy titkait, köztük az illetlen dolgokat
a sírig őrizzük.
- Úgyhogy tartsd a szád! - Igenis.
Elmehetsz.
Lassan rájöttem, hogy a legelőkelőbb vendégeink közül sokan
őmiatta jönnek.
Kötelességből tette, amit tett, de úgy hiszem, élvezetet is lelt benne.
A feltételek mindig ugyanazok voltak: a vendég legyen gazdag,
öreg, bizonytalan,
hiú, léha,
szőke, figyelemre éhes.
Miért épp szőke?
Mind az volt.
Mellesleg soha nem találkoztam nála erősebben parfümírozott férfival.
Az illata messziről jelezte közeledtét,
s távozása után még percekig érezhető volt.
A hét 6 napján plusz fél vasárnap dolgoztam,
hajnali 5-től éjfél utánig.
Sokszor és keveset ettünk, hogy bírjuk erővel:
két reggeli, két ebéd, késői vacsora.
Monsieur Gustave esténként prédikációt tartott.
A zsémbesség pusztán azt jelzi, hogy attól félnek,
nem kapják meg, amit akarnak.
A legellenszenvesebb embert is csupán szeretni kell,
és kinyílik, akár a virág. Egy vers jut eszembe erről:
"Megsimítá fürge sörtéi hegyével a félkész ábrázatot a festő ecsetje
s a terülő szín a hölgy orcáját életre kelté nyomban."
Ő egyedül, a szobájában költötte el vacsoráját.
A hotel tulajdonosának kiléte ismeretlen volt számunkra.
Havonta egyszer eljött a megbízottja, Kovács ügyvivő úr.
Ellenőrizte a könyvelést, és átadta a rejtélyes tulajdonos üzeneteit.
Ezen alkalmakkor Monsieur Gustave és az üzletvezetőnk, Herr Becker
hatszemközt konzultált vele a recepció fölött.
Agathát is akkor ismertem meg,
de ebbe nem mennék bele.
2. RÉSZ MADAME C.V.D.u.T.
ÚJSÁG
SIKLÓ
Mit akarsz?
HÁBORÚ LESZ?
HOLTAN TALÁLTÁK A GRÓFNÉT - Szent ég!
- Részvétem. - Odamegyünk.
- Muszáj? - Igen. Szüksége van rám, nekem meg rád a poggyászhoz stb.
- Gyorsan pakolsz? - 5 perc. - Láss hozzá!
És hozz egy üveg Pouilly-Jouvet-t,
hogy ne az étkezőkocsibeli lóhúgyot igyuk.
Én tehetek róla.
Mondta, hogy balsejtelem gyötri, de nem vettem komolyan.
Egész Lutz gyászban lesz, csak a saját álnok gyerekei nem,
akiket tiszta szívből gyűlölt.
Ők most táncolnak, mint a cigányok.
A földi tettek értelmetlenek, hisz itt hirtelen minden véget ér,
s mire észbe kapunk, beáll a hullamerevség.
Fájdalom, a jók ifjan halnak.
Talán hagyott pár klubeket öreg barátodra.
Kiderül, ha megszáradt a tinta a halotti levélen.
Kész dinamit volt az ágyban.
- 84 éves volt, Monsieur Gustave. - Volt dolgom öregebbel is.
Ifjan csupa bélszín jut, de aztán be kell érnünk az olcsóbb hússal.
Én nem bánom, mert azt is szeretem. Zamatosabb, ahogy mondják.
Miért állunk meg egy árpaföldnél?
OKTÓBER 19. A HATÁR LEZÁRÁSA
- Üdvözletem, fiúk! - Igazolják magukat!
Örömmel.
Nem túl előnyös kép. Egykor férfiszépségnek tartottak.
Mi a keresztneve? Fritz? Franz?
- Franz. - Tudtam!
Fura arcot vág.
Bevándorlóvízum, munkavállalásra jogosít, Franz kedves.
A fiú velem van.
Jöjjön ki!
Egy pillanat. Maradj! A papírja rendben van.
Ellenőrizte a Munkás-és Szolgaügyi Hivatal.
Nem vihetik el, csak mert bevándorló. Nem követett el semmit.
Engedjék el!
- Hagyja, Monsieur Gustave! Hadd vigyenek! - Ez fáj!
Átkozott, himlőhelyes fasiszta bunkók!
Hagyják békén a kifutófiúmat!
- Mi a gond? - Ez felháborító! A fiú nekem dolgozik a Grand Budapestben!
Monsieur Gustave?
A nevem Henckels.
Dr. Wolfgang Henckels-Bergersdörfer és neje fia vagyok. Emlékszik rám?
Tökéletesen emlékszem. Ez hihetetlen. Maga a kis Albert.
Igazán restellem magam. Engedjék el őket! Gyerünk!
A kollegája hontalan. Újfajta tranzitvízumot kell kérnie,
de azt alkalmasint eléggé nehéz most szerezni.
Tessék.
UTAZÁSI ENGEDÉLY
Csak ideigleneset adhatok.
Hogy van bájos édesanyja?
- Jól, köszönöm. - Csodálója vagyok. Hódolatomat küldöm neki. - Átadom.
A főnöke jóságos volt hozzám, mikor magányos kisfiú voltam.
Elnézésüket kérjük a zavarásért.
Elnézést kérek, uram.
Látod? Itt-ott megcsillan még a civilizáltság
ezen a barbár vágóhídon, amivé az emberi társadalom lett.
Ilyesmit nyújtunk mi is a magunk alázatos, szerény, jelentéktelen...
A picsába.
Hol van, Clotilde? Vezessen hozzá!
Remekül néz ki, drágám, őszintén. Csodásan festették ki.
Nem tudom, mit kentek önre a hullaházban, de én is kérek ilyet.
Évek óta nem nézett ki ilyen jól. Egészen úgy fest, mintha élne.
Látom, lecserélte végül a lakkot. Ez már tökéletes.
- Clotilde? - Uram? - Kérek egy pohár vizet, jég nélkül.
Igenis. Monsieur Serge beszélni szeretne önnel az irodájában.
Megyek.
Nem maradok el sokáig.
Kimentünk egy zöld posztós ajtón
s egy szűk folyosón a tálalóba vezettek minket.
Aztán kitárult a konyhaajtó,
és egy fehér ruhás inas sietett be rajta.
Sose felejtem el az arckifejezését.
Mi a ménkű folyik itt?
Mindaddig soha nem jártam ilyen előkelő házban.
A továbbiakból nem sokat értettem,
de végezetül azt a tanulságot szűrtem le,
hogy ha egy nagy vagyon sorsáról van szó,
az emberi kapzsiság úgy terjed, akár a méreg a vérben.
Nagybácsik, unokatestvérek,
a családba házasodott hozzátartozók.
A grófné legtávolabbi rokonai is odagyűltek a pénzszagra.
Ennek az egybesereglett sokaságnak, zavarba ejtő véletlen folytán,
épp a mi Kovács ügyvivőnk állt az élére
mint tekintélyes ügyvéd, természetesen.
Ő volt a néhai özvegy végrendeletének végrehajtója.
Ez itt Madame D. végrendelkezése.
A gerince egy általános tontina,
ami a férje 46 éve bekövetkezett halála előtt született,
és amelyhez tartozik 635 kiegészítés,
megjegyzés, módosítás és kívánságlevél,
melyek az azóta eltelt évtizedekben keltek.
Az iratok érvényessége még vizsgálatot igényel,
de Madame D. szándéka vélelmezhetően az volt,
hogy a hagyaték zöme haladéktalanul fia, Dmitri birtokába kerüljön.
Külön juttatásban részesülnek húgai, Marguerite, Laetizia és Carolina.
Kisebb ajándékot kapnak azon családtagok,
akik e később ismertetésre kerülő listán szerepelnek.
Azonban...
Egy pótvégrendelet, ami ma reggel, kézbesítés útján jutott birtokomba,
s amit a jelek szerint Madame D. küldött el élete utolsó óráiban,
kiegészíti a testamentumot,
s ezt, amint a jogszabály előírja, most felolvasom önöknek.
Az irat hitelessége még nem került megerősítésre,
ezért kérem, legyenek türelemmel, ne nyilvánítsanak véleményt,
amíg el nem végeztük az esedékes vizsgálatokat.
"Drága barátom, aki vigaszom volt utolsó éveimben,"
s fényt hozott egy idős nő életébe,
aki azt hitte, nem lesz boldog soha többé;
Monsieur Gustave H.
kapja örökül adómentesen,
teljes és korlátlan bizalmi jogosultsággal
a Fiú almával című képet, ifj. Johannes van Hoytl művét,
- Nem hiszem el! - Micsoda?! - "...amiben oly sok örömünk telt."
- A Hoytlt? - Adómentesen? - Tehet ilyet? - Ki az a Gustave H.?
Nos, én, kedvesem.
Az a rohadt buzeráns! Ez egy hotelportás!
- Mi keres itt? - Búcsúzni jöttem a hölgytől, akit szerettem.
- Ez az ember betolakodó a házamban! - Még nem a magáé.
- Majd ha lezárul az eljárás... - Nem kapod meg a képet, kis buzi!
- Mit gondol, hogy esik ez nekem? - Rendőrt kell hívni! Feljelentjük.
Ez a bűnöző 20 éve élősködik a családunkon!
Gátlástalan szélhámos, aki kihasználja a beteg öreg hölgyeket,
s nyilván keféli is őket!
Minden barátommal lefekszem.
Hol van Céline?
Tessék?
- Meghalt. Most hirdetik ki a végrendeletét. - Ja igen, persze.
Ha megtudom, hogy egyszer is az anyámhoz ért
éltében vagy holtában, esküszöm, elvágom a torkát!
Azt hittem, rohadt buzi vagyok.
- Az is, de biszexuális. - Váltsunk témát. Most távozom.
Várjanak itt csendben!
A Fiú almával című kép felbecsülhetetlen értékű, érted?
- Gratulálok, uram! - Ezek harcolni fognak érte.
- Szép a kép? - Leírhatatlanul.
"A bárdok legjobbja is csak hiányát zengheti dalában, s azt, mi ő nem.
- "A nyelv..." - Megnézhetem?
Miért is ne?
Van Hoytl egy épp akkortájt férfivá váló, szépséges fiút festett meg.
Szőke, sima, tejfehér bőrű ifjú. A kép származása feddhetetlen.
Az egyik utolsó s a legjobb magánkézben lévő portré.
Igazi remekmű. A többi szirszar mind értéktelen.
Monsieur Gustave?
Segíthetek?
Igen, Serge. Kérem, csomagolja be ezt.
Csomagoljam be... a Fiú almával t?
BIZALMAS
Mit akart mondani... korábban?
Azt most nem mondhatom el.
Írja meg holnap! A vasútállomásra!
Sosem válok meg tőle.
Rám emlékeztette őt. Engem őrá fog emlékeztetni. Mindörökké.
Ez a kép lesz a halálos ágyam fölött.
Látod a hasonlóságot?
Igen.
Jobb lesz, ha eladjuk. Mihamarabb, hisz talán megpróbálják visszalopni.
Meg azok a veszett bakák is a vonaton...
Hosszú lehet a háború és az uborkaszezon a hotelekben.
Talán már holnap lehúzzuk a redőnyt.
Tegyünk fogadalmat!
Még a héten eladjuk a festményt a feketepiacon,
majd útra kelünk, és a Máltai Rivierán meglapulva
kivárjuk, amíg elmúlik a vész.
Hűséged és személyi inasomként végzett szolgálataid fejében
átengedem neked a kép nettó eladási árának 1,5%-át.
- 1,5%? - Plusz koszt-kvártély.
- Lehetne 10%? - Tréfálsz?
Hogy érdemelnél te annyit, akinek pasztell és pástétom egyre megy?
Elég a 1,5. De ha előbb halok meg, ami valószínű, te öröklöd mindenem.
Nincs, csak pár elefántcsont nyelű hajkefém és számos verseskötetem,
de azokat rád hagyom azzal együtt,
amit nem költünk el addig kurvákra és whiskyre.
Ez a mi szent szerződésünk.
Le is írjuk nyomban!
Én, Monsieur Gustave H., viszonylag ép test és elme birtokában
a mai napon, október 19-én, az Úr 1932. évében...
Sose mondta, honnan származik.
Sose kérdeztem, kik voltak a szülei.
Elnézést.
Itt van a rendőrség. Önt keresik.
Azonnal megyek.
Jó.
- Estél már át kihallgatáson? - Elfogtak és megkínoztak
- a lázadók a Sivatagi Felkeléskor. - Akkor tudod a dolgod: csitt.
- Persze. - Sose hallottál van Hoytlról. - Nem. - Gyerünk!
Miben lehetünk szolgálatukra?
- Henckels felügyelő! - A rendőrfőkapitány úr parancsára
letartóztatom Madame Céline Desgoffe und Taxis meggyilkolásáért.
Gyanús volt, hogy nem közölték a halál okát.
Hát megölték, és engem gyanúsítanak.
Megállni!
3. RÉSZ: 19. ELLENŐRZŐ PONT BŰNÖZŐINTERNÁLÓ TÁBOR
1 HÉTTEL KÉSŐBB
A TÁRGYALÁSRA VÁRVA
- Mi történt? - Az történt, kedves Zéró, hogy a szart is kivertem
egy Pinky Bandinski nevű szarháziból,
aki megkérdőjelezte a férfiasságom. Ponyvaregényekből tudom,
hogy ilyen helyre kerülve nem szabad puhapöcsűnek lenni.
A sarkunkra kell állnunk. Ki kell vívnunk a tiszteletet.
Látnod kellett volna a ronda pofáját ma reggel.
Amúgy most már jó barátom. Alkalomadtán bemutatom neked.
Tehát: beszéltél Kováccsal?
Titkon találkoztunk. Megesküdtem, hogy hallgatok róla. Ön is esküdjön.
- Majd később. - Úgy véli, ön ártatlan. - Még szép.
Mi a vád?
Október 19-én, a kora esti órákban
a család által jól ismert Monsieur Gustave H.
felkereste a lutzi Desgoffe und Taxis-kastélyt.
A gazdasági bejárót használta, érkezéséről nem adott hírt,
s személyzeti lépcsőkön és folyosókon közlekedve
megközelítette Madame D. lakrészét.
Nincs adat arról, hogy a látogatást előre megbeszélték-e.
Másnap reggelre Madame D. meghalt sztrichninmérgezésben.
Monsieur Gustave legközelebb
csak 24 órával később jelent meg a birtokon.
A feljelentők listáját ez a hiteles vallomáslevél tartalmazza.
Köztük van a tágabb család jószerével minden tagja.
Viszont a koronatanú, aki állítólag látta az előadott eseményeket,
úgy tűnik, megszökött az eljárás elől.
Holléte jelenleg nem ismert,
de keresik őt az illetékes hatóságok.
Ki ő?
- Serge? - Sajnos ő.
A kis szemét!
Nem hiszem el. Kényszerítették. Viperafészekbe dobtak engem.
- Van alibije? - Van, de ő a vesztfáliai herceg felesége.
- Nem keverhetem bele... - Az életéről van szó, uram.
Tudom, de a lotyó lelépett.
Holland Tanganyika felé tart a Queen Nasstasja fedélzetén.
Ne adja fel!
Az összeesküvés részletei,
jóllehet ma már közismertek,
akkor átláthatatlanok voltak számunkra.
Serge X-et keresem. A fiatalember a megbízóim szolgálatában áll,
akik a Schloss Lutzot lakó Desgoffe und Taxis család.
- Értem, uram. - Maga a nővére? - Igen, uram.
- Látta mostanában? - Nem, uram.
- Nem, uram? - Nem, uram.
Meg kell találnom őt a saját és mások biztonsága érdekében.
- Ha felbukkanna itt... - Igen, uram?
Jopling azt üzeni neki, hogy jöjjön haza.
De azt biztosan tudtuk,
hogy a Desgoffe und Taxis családnak nagy a hatalma,
s hogy az idő nem nekünk dolgozik.
Levél Monsieur Gustave-tól. Zéró!
- Én? - Olvasd fel!
"Drága kollégák!"
Nagyon hiányoznak nekem,
midőn érdemtelen fogságomban e sorokat írom.
Míg szabadságom vissza nem nyerem, önök felelnek a Grand Budapestért
és makulátlan hírnevéért. Őrizzék meg s öregbítsék azt!
Úgy ügyeljenek minden apróságra, mintha sólyomként figyelném önöket,
korbáccsal a karmaim között - mert úgy is teszek.
Ha tudomásomra jut bármiféle kötelességszegés,
a retorzió, garantálom, gyors lesz és könyörtelen.
Egy nagyszerű s nemes ház helyeztetik most oltalmuk alá.
Aki gyanús dolgot lát, szóljon Zérónak.
"Őszinte hívük, Monsieur Gustave"
Van még egy vers is, de közben már lehetne enni, mert 46 strófa hosszú.
"A nedves fekete hamu ellepi a sötét patkányodú mocskát,
elvegyül a rothadás szagával, s egy utcagyerek csalogánydala..."
Sose bíztam ebben a komornyikban.
- Túl becsületes. - Azt mondja, túl becsületes?
Nos, akár az, akár nem az,
találja meg, de gyorsan!
Megkínálhatom önöket egy tányér kásával?
Senki nem kér? Esetleg az úr a hosszú heggel az arcán?
Kóstolja meg! Viszonylag meleg és tartalmas. Bár kissé sótlan.
Minden jót!
Kását, uraim? Kinek adhatok?
Ahogy tetszik.
Ébresztő!
Jó reggelt, Pinky!
- Megint Mendl-féle? - Úgy van.
Kinél van a bökő?
- Ez valami isteni! - A Mendl-féle a legjobb. No, de most munkára!
Monsieur Gustave?
Igen?
Átbeszéltük a fiúkkal.
Szerintünk, maga férfi a javából.
Nos, ezzel még sose vádoltak, de kedves, hogy ezt mondja.
Bevesszük magát.
Ez remekül hangzik.
Köszönöm, Pinky. Köszönöm, Günther. Köszönöm, Wolf.
Van még valami?
Beszélj, Ludwig!
A 19. Ellenőrző Pont nem egy ócska tyúkketrec.
Combos rács van minden ajtón, ablakon és szellőzőn.
72 őr van a szinteken, plusz még 16 a tornyokban.
100 métert zuhan, aki beleugrik a krokodilokkal teli sáncárokba.
De mint minden börtönnek, ennek is van egy gyenge pontja:
az esőelvezető rendszer, amit még a hajdani sziklaerődbe építettek bele
valamikor a középkorban.
Nem mondom, hogy a szökés innen séta a promenádon hölggyel és ölebbel,
de a kóter, hogy úgy mondjam, sebezhető,
és nekünk ez a legfontosabb.
Nézze meg!
- Ki rajzolta ezt? - Mit számít, hogy ki rajzolta? Én.
Ez pompás! Kiváló keze van, Ludwig. Maga ígéretes tehetség.
Kérdés: hogyan terveznek átjutni az alapozáson?
60 cm gránitról van szó, nemde? Ha csak a bökővel ásunk,
a munka becslésem szerint 3-6 hónap,
mely idő alatt a csapat több tagját kivégeznék.
Fején találta a szöget, Mr. Gustave.
Vannak hamis irataink, civil ruhánk, lepedőből készült kötélhágcsónk,
de kellenének ásószerszámok is, márpedig azokat nehéz itt szerezni.
Ekkor az öregember
elhallgatott, s eltolta maga elől a báránygerincet.
A tekintete dermedt lett, akár a kő.
Láttam rajta, hogy vívódik.
- Rosszul van? - kérdeztem végül.
Nem, dehogy - felelte.
Csak nem tudom, hogyan folytassam.
Könnye csordult.
Tudja, nem szoktam Agatháról beszélni, mert...
ha csak a nevére gondolok,
máris erőt vesznek rajtam az érzelmeim.
De most nincs választásom.
Ő mentett meg minket.
A 3. randevúnk alkalmával
1 HÓNAPPAL ELŐBB
megkértem a kezét.
- Hozzám jössz? - Igen.
Kettőnknek együtt se volt 50 klubekünk,
és titkoltuk a dolgot, bár kit is érdekelt volna?
Mindketten egyedül voltunk a világban,
és rajongva szerettük egymást.
- Tessék. - Köszönöm. - Egy könyv van benne. - Értem.
Romantikus antológia, Monsieur Gustave ajánlotta. Nekem is megvan.
- Bár így már nem meglepetés. - Nem baj, azért kibontom.
Ajánlás is van.
"Az én legdrágább, imádott Agathámnak, akit istenítek."
Tisztelettel, csodálattal, hálával, jókívánságokkal és szeretettel.
"Z-től A-nak."
Monsieur Gustave ragaszkodott Agatha kikérdezéséhez.
Igazán bájos. Bűbájos leány.
Ez alkalomból ajándékozott neki egy medált
és 60, egyenként csomagolt tulipánt egy gyerekkoporsó méretű dobozban.
- Ez nem járja. - Hogy mondod?
- Mi baja? - Nem adhat mindenfélét a barátnőmnek.
Csupán elbeszélgetek ezzel a tündéri teremtéssel.
Sose légy féltékeny. Soha az életben.
Flörtöl veled?
- Igen. - Jóváhagyom a frigyet.
Drágám, térjen meg kedveséhez.
- Hamarosan kiderült, - Áldásom rátok.
hogy Agatha nemcsak remekül bánik a spatulával és a habkrémmel,
- Mendl! - Gyorsan!
de nagyon bátor is.
Veleszületetten.
Valami hiányzik.
Egy fontos dokumentum elkeveredett, vagy lehet, hogy megsemmisült.
Nem tudom, mit tartalmaz, mi célt szolgál, micsoda egyáltalán,
de mindenütt ott vannak a nyomai, az árnyéka.
Nem riogatni akarom, és nem hiszem,
hogy érdemben módosul az ön örökségét illető végső döntés,
mindazonáltal, tekintetbe véve az elhalálozás körülményeit
és a gyilkossági ügy koronatanújának, Serge X.-nek az eltűnését,
javaslom, hozzuk a dolgot a törvényhatósági felügyelő tudomására,
hogy ne merülhessen fel kifogás az eljárásunk tisztaságát illetően.
- Egyetért? - Nem.
- Nem? - Nem.
- Kérdezhetek valamit, Vilmos? - Igen, Dmitri.
- Kinek dolgozik? - Parancsol?
Kinek dolgozik? Azt hittem, hogy maga a mi ügyvédünk.
Nos, a végrendelet végrehajtója vagyok.
És mint ilyen, jelen helyzetben az elhunytat képviselem.
- Valóban? - Igen. A tiszteletdíjamat is tartalmazza a...
Jobb lezárni végre az ügyet, mint még tovább bonyolítani. Egyetért?
Jogász vagyok, kötelességem a jogszabályok szerint eljárni.
Nem értek egyet.
Van egy kis gond.
Kidobta a macskámat az ablakon?
- Biztos nem. - Gondolja? - Jopling?
Jól van.
Valamit nem mondtam el neked, Agatha.
- Mit? - Elloptunk egy festményt, ami akár 5 milliót is érhet.
Talán még nem is keresik, de ha történik velem valami...
Te műtárgyakat lopsz?
Csak egyet. Találjuk ki, hogy menekülhetsz meg.
Ezt rejtsd el! Csak nagyítóval olvasható,
de megtudod belőle, hol a kép. Féláron alul ne add el, és ne...
- Zéró! Én cukrász vagyok. - Tortamester.
Nem vagyok orgazda! Nem kereskedem lopott holmikkal.
Rosszul mondtam. Örökölte a képet.
Aludj!
Igenis, Herr Mendl.
- Rejtsd el! - Nem!
Akkor csak tedd el.
RUHATÁR Tartalom: Perzsa macska (döglött)
A MÚZEUM 15 PERC MÚLVA ZÁR
A MÚZEUM 14 PERC MÚLVA ZÁR
BELÉPNI TILOS
KIJÁRAT
Másnap reggel Herr Becker különös üzenetet kapott
Kovács úr irodájától, melyben közölték,
hogy az esedékes látogatásra nem kerül sor
soha többé.
RAKTÁR
3 NAPPAL KÉSŐBB
Indulás!
KONYHA
- Hogy jöttetek ki? - Kuss legyen!
Ezek meg akarnak szökni!
- Hallgass, nyavalyás spicli! - Őrség! Őrség!
Hát maga az. Köszönöm, köszönöm, drága jó barátom!
ŐRSZOBA
Jól van.
Ezt döntetlen eredménynek mondanám.
Jó estét!
Bemutatom a urakat. Pinky, Wolf, Ludwig, ő pedig Zéró.
Günthert megölték odalent.
- Nos hát, ki tudja, mikor látjuk viszont egymást... - Csitt!
Nincs időnk fecsegni.
Vigyázzon magára, Mister Gustave. Sok szerencsét, kölyök!
- Merre van a búvóhely? - Azt nem találtam.
Nincs búvóhely? Itt állunk hát menedék nélkül?
Attól tartok, igen. Kérdezősködtem, de sajnos...
Veszélyes, persze. Akkor hát rögtönzünk.
Öltsük fel az álcát!
- Rajtunk van. - Dehogy! Álszakáll, gumiorr meg effélék kellenének.
- Nem hoztál semmit? - Azt hittem, növesztett igazit.
- Az álszakáll furcsán is fest. - Ha jól teszik fel, remek álca.
De értelek, semmi baj. Adj viszont pár fúvásnyi L'air de Panache-t.
- Legalább egyetlen fúvást. - Elfelejtettem elhozni.
Nem hoztad el a L'air de Panache-t?
Nem hiszem el! Hogy felejthetted otthon?
Börtönben voltam! Megalázó viszonyok között.
Bűzlöm!
Hát, ez pompás!
De gondolom, így megy ez felétek a... Honnan is jöttél?
- Szálim al-Dzsabatból. - Biztos így megy ez Szálim al-Dzsabatban,
ahol kincs pár koszos szőnyeg és egy sovány kecske,
az emberek sátorban laknak, és datolyát meg sáskát esznek.
De én nem erre tanítottalak!
Mi vett rá, hogy elhagyd a hazádat, ahova való vagy,
és nincstelen jöttmentként letelepedj egy kifinomult kultúrországban,
ami, hidd el, nagyon jól ellenne nélküled?!
- A háború. - Mit mondasz?
Az apámat meggyilkolták,
az összes többi rokonomat kivégezték.
A falunkat porig égették, a túlélőknek el kellett menekülniük.
A háború miatt jöttem el.
Értem. Tehát akkor te valójában inkább menekültféle vagy.
- Igen. - Nos,
akkor visszavonok mindent, amit mondtam.
Szánalmas idióta vagyok. Kötöznivaló bolond.
Átkozott, önző féreg.
Ez szégyenletes, méltatlan a Grand Budapesthez.
- Bocsánatot kérek a hotel nevében. - Csak mérges volt a parfüm miatt.
Ne mentegess engem! Az életemet köszönhetem neked.
Barátom és pártfogoltam vagy, és nagyon büszke vagyok rád.
Ezt tudnod kell.
Nagyon sajnálom, Zéró.
Testvérek vagyunk.
Hogy van a mi drága Agathánk?
"A hanga közt láttam meg arcát pirkadatkor,"
révületben jártam napról napra vissza,
"és bár ecet mardosta szívemet, sohasem..."
Nagyon jó! Most gyerünk, mert riadót fújtak,
de ne feledd szavad, később folytatnod kell!
50 km-en belül minden utat lezárni,
100 km-en belül minden vonatot ellenőrizni.
Készüljön fel 50 ember és 10 véreb.
Átkutatunk minden Waffelhüttét, Biergartent
és főleg minden grand hotelt Äugenzburgtól Zilchbrückig!
Ezek veszélyes profi bűnözők. Legalábbis három közülük az.
Maga kicsoda?
Civil létére mit keres itt?
- Itt katonai nyomozás folyik. - Ő Mr. Jopling, uram.
A megbízója anyja volt az...
Fogja be!
A Desgoffe und Taxis család alkalmazza?
Tudja, hogy Kovács Vilmost október 23-án megölték?
Arról tudok, hogy eltűnt.
A hulláját egy szarkofágban találták meg az éjjel a Kunstmuseumban.
4 ujja hiányzott.
- Erről mit tud? - Semmit.
Kísérjék ki Mr. Joplingot!
Mendl-féle.
Kapcsolja a Baden-Jürgen-i Excelsiort, a hívott költségére.
Nincs más választásunk.
Várok. Köszönöm. Ha nem állnánk így, a létezéséről se tudhatnál.
Nem szólsz róla soha senkinek egy szót se. Esküszöl?
- Persze. De miről? - Nem mondhatom meg.
Hogy szerzünk jegyet másnapra
az Opera Toscanába, premierre, az első sorba?
Hogy lehet zárás után megnézni a Royal Saxon Gallery falikárpitjait?
Hogy lehet asztalt foglalni a Chez Dominique-ba csütörtökre?
Ivan, drága, itt Gustave. Szervusz.
5 perccel ezelőttig igen.
Sietve távoztunk, ha érted, mire gondolok.
Konkrétan a csatornán át. Úgy van.
Bocsáss meg, de van egy kis gondunk. Hivatalosan támogatást kérek.
Kérem, hogy segítsen különleges szolgálataival...
4. RÉSZ: A KERESZTBE TETT KULCSOK TÁRSASÁGA
Visszahívlak, Gustave. Rendben. Állj készen!
Elnézését kérem. Gyalog kíván menni?
Itt vagyunk most. Nagyon egyszerű: végig a párkányon, majd balra.
Jojo, kísérd ki az urat!
M. George-ot kérem a Château Luxe-ban.
Boldog szülinapot!
Vedd át!
Ivan?
Értem.
M. Dinót kérem a Palazzo Principessában.
Magasabbra, a ménkűbe, magasabbra!
Vedd át!
- M. Georges? - Magasabbra! - Értem. Azonnal.
M. Robint kérem a Côte du Capban.
2, 3.
M. Robin, M. Dino keresi telefonon.
Vedd át!
- 1, 2, 3. - Parancsolj, Dino.
Értem, Dino. Rendben, Dino.
M. Martint kérem a Ritz Imperialban.
Túl sós.
Nem elég borsos.
Vedd át!
- Itt Martin. - Túl sós.
Igen, hallottam.
Lehet. Telefonálok néhányat.
Serge X. és Kovács ügyvivő eltűnt.
Madame D. meghalt. A festményt elloptuk.
Dmitri és Jopling könyörtelen bestiák.
Gustave H. szabad. Mi van még?
- Zéró zavarodott. - Zéró zavarodott, igen.
Sűrűsödik a cselekmény, úgymond. Miért mondják ezt? Leves-metafora?
Nem tudom.
Gyerünk!
Megvan a komornyik. A Gabelmeister- csúcs közelében rejtőzik.
Holnap délben vár titeket a csúcson a csillagvizsgálónál.
Mindent meg fog magyarázni. A vonatotok 4 és fél perc múlva indul.
- Tessék a jegyek. - Harmadosztály? - Már nem volt hely,
de a kalauz egykor pohárnok volt a Régi Versailles-ban.
Intézkedett. Ez kell majd az étkezőkocsiba.
Van itt még valami.
L'air de Panache.
Csak félunciás volt.
Adnunk kell neki valamit.
- Mennyi pénzed van? - 42 klubekem és 3 bélyegem. - Adj ide 25-öt!
- Áldás reád! - Ugyan, kérlek.
- Le a kalappal. - Jézusom. - Ezt nem vártam tőle.
Hogyan tovább?
Beszéljen újra a dongalábú nővel, de ezúttal legyen meggyőzőbb.
Istenverte mocskos rohadék!
A kurva életbe!
Ez meg mit jelentsen?!
- Nem te dugtad el? - Most veszed észre? - Nem a becsüsnél van?
- Vicceltek velem, basszus?! - Elnézést, uram.
Úgy vélem, a képet Monsieur Gustave vitte el.
Nem haragszom Serge-re. Nem az ő bűne, hogy gerinctelen.
- Nem tehet róla, hogy beszari, nemde? - Nem tudom. Attól függ.
Ezt mindenre mondhatod. "Attól függ", persze.
- Attól függ, persze. - Igazad van. Attól függ, persze.
De attól még meg fogom fojtani azt a kis patkányt.
Jut eszembe, végezhetem én a szertartást?
- Örülnék neki. - Bevallom, elragadónak tartom azt a lányt.
Lapos, mint a deszka, anyajegy teríti be a fél arcát,
végigizzadja a napot a műhelyben, ahol Mendl,
aki egy zseni, gorillaként tornyosul fölé.
S mégis kétségtelen,
hogy Agatha mindig és mindenhogyan elragadóan bájos. Hogy miért?
Mert tiszta lelkű.
Ő is csodálja önt.
- Valóban? - Nagyon is.
Ez mindenesetre jó jel. Azt jelenti, hogy "felfogja".
Ez fontos.
Ne flörtöljön vele.
SZENNYESKOSÁRBAN BUKKANTAK A LÁNY FEJÉRE
Hajnali 4-kor rádiótáviratot kézbesítettek a lánynak.
A boríték a holttest mellett feküdt, üresen.
De a távírószalag másolatát 24 óráig megőrzik.
Leírtam a szöveget. Így hangzik:
"Csomagolj, stop. Légy indulásra kész, stop."
A Gabelmeister-csúcsnál rejtőzöm.
"Semmisítsd meg ezt, üdv, stop."
Hol van a kosár?
A TÁVOLI HEGYVIDÉK
Hova igyekszik, uram?
Síelni megy? Szánkózni? Hegyet mászni?
3 klubek lesz.
Sürgönyöztem Agathának,
hogy költözzön a megbeszélt búvóhelyre,
egy cigánykaravánhoz a nebelsbadi útra.
Közben mi folytattuk utunkat a Zubrovkai Alpokba,
hogy magaslati találkán vegyünk részt Serge X. komornyikkal.
Elővigyázatosságból már az állomás előtti rakodóterületen leszálltunk.
L'air de Panache.
DÉL A CSILLAGVIZSGÁLÓ A CSÚCSON
- Szép a kilátás, azt meg kell hagyni. - Egyetértek.
"Gyakran mondják, nincs a hulló pelyhek között kettő,
"- melyek alakjuk tiszta tökélyét..." - Jön valaki.
Monsieur Gustave a nebelsbadi Grand Budapestből?
- Igen. - Szálljanak be!
Monsieur Gustave a nebelsbadi Grand Budapestből?
- Igen. - Szálljanak át!
Monsieur Gustave a nebelsbadi Grand Budapestből?
- Igen. - Vegyék fel, és énekeljenek!
- Monsieur Gustave a... - Igen, a ménkűbe! - Gyónjon!
- Ártatlan vagyok! - Hm? Nem, nem.
Bocsásson meg, nem akartam elárulni önt.
- Megfenyegettek, és megölték az egyetlen rokonomat. - Ki az áldozat?
- A húgom. - A dongalábú lány? - Igen.
- A gecik! - Szólni akartam önnek. - Tudom. Hagyjuk most ezt.
Nem akarok követelőzni, de mossa tisztára a nevem.
- Ha gyászol is... - Folytatnám. - Jó. - A történetet. - Halljuk!
Én voltam a tanú, mikor Madame D. készített egy másik végrendeletet
arra az esetre, ha meggyilkolnák őt.
- Másik végrendelet? - Igen. - Gyilkosság esetére? - Igen.
- De megsemmisült. - Ajaj. - Azonban én... - Nos?
- Lemásoltam. - Másolat a másik végrendeletről? - Igen.
És mi áll benne? Hol van, a francba is?
Ne csigázzon minket! Ez egy rémálom!
Halljuk már, mi a franc folyik itt!
Serge?
Megfojtották a szerencsétlent!
Gyerünk!
- Mi lesz, ha utolérjük? - Nem tudom. Ez egy pszichopata. Álljunk meg!
Nem tudunk. Irányítani is nehéz.
TÉLI JÁTÉKOK
RAJT
CÉL
Szánalmas, perverz görény! Gyűlölöm magát!
"Ha itt a vég, agyő, világ!, kiált a vérző kis dudás."
A muskéták ropognak, az ellen éljenez, s omlanak a bástyák.
"Félek, e sóhajom immár a végső lészen, mondá..."
Elkaptad, basszus! Szép volt, Zéró!
Gustave H.! El kell fognunk önt!
Ha megadja magát, garantálom önnek a tisztességes eljárást.
- Ne próbáljon megszökni! - Mit gondol? - Nem tudom.
De inkább a halál, mint a kibaszott börtön.
A gyilkos motorján menjünk el Agatháért,
fogjuk a képet, és irány a Máltai Riviéra.
Kitűnő! Remek ember vagy, Zéró! Köszönöm.
Csöndben emlékezzünk a szolgára,
ki hűsége miatt vált egy gyilkos prédájává.
Agyő, Serge.
Jól van, gyerünk!
5. RÉSZ: A MÁSIK VÉGRENDELET MÁSODPÉLDÁNYA
Éjfélkor tört ki a háború. Ebédre elesett a szétlőtt Pffeifelstadt,
és 10 zászlóalj nyomult be a hosszú nyugati határon.
A főparancsnokság Nebelsbadban rendezkedett be.
24 ÓRÁVAL KÉSŐBB
Herr Mendl ajándéka a vezérkar számára.
Stieglitz tábornok kertre néző szalont kíván.
Kapja a Leopold-lakosztályt. Woroniecki miniszter úr üzent,
hogy egy nappal korábban jön. 401-402-403-as szobák.
A taktikai logisztika átköltözik egy kétágyasba.
Több hely kell nekik annál.
Kezdetét vette
a vég kezdete végének kezdete.
Bús finálé, ami hamisan szól egy öreg zongorán
egy elfeledett szellemváros peremén.
- Nem akarom látni e szentségtörést. - Én se.
A Grand Budapestből kaszárnya lett. Nem lépem át a küszöbét soha többé.
- Én se. - Soha többet... - Lehet, hogy mégiscsak be kellene mennünk.
Dmitri.
Agatha!
Jó estét, Monsieur Chuck vagyok.
A Ferdinánd-lakosztályt foglaltuk le önöknek.
- Jó estét. Schrecker tábornok úr megkért... - Ő ki?
- Parancsol? - Azt hiszem, nála van a festményem. Bocsásson meg.
- A 6.-ra. - Várjon!
Herr Mendl ajándéka.
SZEMÉLYZETI FELVONÓ
Kérem! Járt itt a cukrászlány egy csomaggal az elmúlt másfél percben?
- Igen. Az előbb szállt be a liftbe Desgoffe und Taxis úrral. - Köszönöm.
- Elnézést, maga kicsoda? - Otto, uram, az új boy.
Még tanulnia kell. Egy boy nem ad ki ilyen információt.
Hallgasson, mint a sír. Világos?
- Szép kép. - 6. emelet.
Hol van a Fiú almával?!
Semmi köze hozzá!
Most aztán szétlövöm azt a buzeráns seggedet!
Le a fegyvert!
Tüzet szüntess! Elég legyen!
- Ki lő kire? - Az ott Gustave H.! A szökött gyilkos és tolvaj!
- Elkaptam. - Ő Dmitri Desgoffe und Taxis!
Kovács ügyvéd, Serge X., a dongalábú és az anyja halála szárad a lelkén!
Mindenki le van tartóztatva!
Ki esett ki az ablakon?
Agatha!
310-es. Tarts ki! Megyek!
Van valami a...
Agatha! Agatha!
- Jól vagy? - Azt hiszem, igen.
Van valami a kép hátán.
BIZALMAS - CSAK ERŐSZAKOS HALÁLOM ESETÉN BONTANDÓ FEL
Persze mindent Monsieur Gustave-ra hagyott.
A kastélyt, Schloss Lutzot,
a fegyver-, gyógyszer-és textilgyárakat,
ESKÜDTSZÉK
egy hírlapkiadót,
NEM BŰNÖS
- s amint azt talán már kitalálták, A GRÓFNŐ FIA ELTŰNT
a Grand Budapest Hotelt.
Engem jelölt ki utódjául, de mivel háború volt,
választott hazámat a ma is a szomszéd szobában álló
keskeny pult mögül szolgáltam.
Épp olyan volt, mint akik imádták: bizonytalan,
hiú, léha, szőke, figyelemre éhes.
A végére még gazdag is lett.
Ám az öregedésben nem tudott sikeres lenni.
Ahogy az én Agathám se.
Őt és a fiunkat 2 évre rá elvitte egy abszurd kis kór, a porosznátha.
Ma egy hét alatt gyógyítható, de akkoriban milliók haltak bele.
A megszállás 21. napján, amikor a független Zubrovka
papíron is megszűnt létezni, Lutzba utaztunk Monsieur Gustave-val.
Mellesleg, hogy megfeleljek egy korábbi kérdésedre: persze.
Zéró azt firtatta, hogy kezdtem a szakmát.
Engem tartottak a legjobb boynak
a Grand Budapest történetében.
Ezt kijelenthetem. Hanem ő túlszárnyalt engem.
- Bár le kell szögeznem, hogy kiváló tanára volt. - Igen.
"Honnan érkezett e két sugárzó égi testvér, kik sebtén egyesültek"
míg rótták útjukat csillagokkal megszórt kupolánkon?
"Egy keletről, egy nyugatról jött."
Nagyon szép.
Ne flörtöljön vele!
Miért állunk meg megint egy árpaföldnél?
NOVEMBER 17. A LUTZ BLITZ KEZDETE
Lehangolóak ezek a fekete egyenruhák.
Üdvözletem, fiúk! Épp magukról beszéltünk.
- Igazolják magukat! - Örömmel, mint mindig.
Maguk az első halálbrigád, melyhez szerencsénk van.
Örvendek.
Plus ça change, nemde?
Bevándorlóvízum, munkavállalásra jogosít, kedves. Olvassa el ezt!
UTAZÁSI ENGEDÉLY
- Jöjjön ki! - Nem, maradj csak.
Ha akár csak egy ujjal is hozzányúl, teszek róla, hogy lefokozzák,
rács mögé dugják, és holnap hajnalban felkössék.
Itt-ott felsejlik még a civilizáltság ezen a barbár vágóhídon,
amivé a társadalom lett.
Átkozott, himlőhelyes fasiszta bunkók!
Ő egy csillanás volt.
Mit mondjak még?
Végül mi történt?
Végül lelőtték.
Így minden rám szállt.
Vacsora után elmentünk felvenni a szobakulcsunkat,
- de Monsieur Jean nem volt sehol. - Biztos elfelejtett minket.
Mára persze az olyan vállalkozások, mint a Grand Budapest
igen kevés kivétellel mind átmentek köztulajdonba.
Az új rezsimmel kötött
nem hivatalos egyezségének lényege nyílt titok volt:
Zéró Musztafa hatalmas vagyont adott cserébe
egyetlen drága, veszteséges, pusztulásra ítélt hotelért.
Vajon miért? Puszta szentimentalizmusból?
Az arcátlan faggatózás máskülönben idegen volt tőlem,
de úgy éreztem, tudnom kell: az egészségem múlik rajta.
- Remélem, nem zaklattam fel a kérdéssel. - Ugyan, dehogy.
Utolsó emléke ez annak a letűnt világnak,
az ő világának, ha úgy tetszik?
Az ő világa?
Nem, azt nem mondanám rá.
Tudja, ez egy közös elhivatottság volt. Amit önként vállaltunk.
Nem, a szállodát Agatha miatt tartottam meg.
Itt voltunk boldogok. Egy rövid ideig.
Valljuk be, az a világ már jóval az ő ideje előtt megszűnt létezni.
De csodálatos volt az a könnyedség, amivel az illúziót fenntartotta.
- Feljön? - Maradok még.
Jó éjszakát.
Egy hétre rá Dél-Amerikába utaztam gyógykezelésre,
amivel kezdetét vette hosszú világjárásom.
Sok-sok évig nem tértem haza Európába.
Valóban bűbájos régi rom volt.
De én nem láttam soha többet.
A FILMET STEFAN ZWEIG MŰVEI IHLETTÉK
SZÜLETETT: 1881, BÉCS ELHUNYT: 1942, PETRÓPOLIS
Magyar szöveg: Tóth Tamás
Forgalmazza az InterCom